23.976 Ro sync © 03.12.2019
TIMPUL CRĂCIUNULUI
- Poftiți, domnule. - Mulțumesc.
New Yorkul îi cinstește pe soldații americani
când Divizia 82 aeropurtată, condusă de general-maior Gavin,
mărșăluiește de-a lungul Fifth Avenue.
Planoarele zboară în timp ce orașul își primește cei 13.000 de veterani,
care au luptat din Sicilia și Italia în Normandia, Olanda și Germania.
Patru milioane de newyorkezi stau aliniați pentru a-i întâmpina.
Hanna, nu știam că o să fie știri.
Nu e vina ta. Sunt eu prostuță...
Poftim.
- Mi-e dor de el. - Sigur că îți este.
Mă doare când îi văd pe soldați venind acasă.
Sigur că te doare. E soțul tău.
A fost.
Hanna, draga mea... E tot soțul tău. Nimic nu va schimba asta.
Știi ce vreau să spun. E încă în inima ta și mereu vei fi doamna...
Te fac să te simți mai rău, nu-i așa ?
Hai, suflă-ți nasul. Mai am una aici.
Uite-mă cum aberez...
În vreme ce băieții noștri luptă eroic să salveze lumea.
Plângi, descarcă-te. Nu toți suntem meniți să schimbăm lumea.
Nu schimbăm nimic dacă bolborosim chestii pe trotuare.
Voiam doar să-i creez soțului meu un cămin fericit.
Și acum, nu mai am niciun rost.
Poți să mă conduci până în piață.
Nu e tocmai un scop în viață.
Nu se știe niciodată. Și cea mai mică piatră face unde în apă.
- Ce piatră ? - E o figură de stil.
Hai, se decorează foișorul.
Bună seara, dle McGregor. Cum vă mai simțiți cu umărul ?
Mă necăjește reumatismul când se apropie câte o furtună.
Și mâine vine una mărișoară.
Da, așa spune toată lumea.
Păcat. Norii vor ascunde cometa.
Fir-ar ! Abia așteptam s-o văd. Nu m-am gândit la asta.
Dar dacă vine un viscol mare, mai bine stau în casă.
- Dumneata ce mai faci ? - Nu vă faceți griji pentru mine.
Cineva trebuie să-și facă, soră Hanna. D-ta ai grijă de noi toți.
- Vii la colindat? - Cred că da.
Îmi place să văd cum se strânge tot orașul.
Să sperăm că nu ninge deocamdată.
SPITALUL DISTRICTULUI FRANKLIN
- Julia, te-ai logodit ? - Tocmai m-a cerut.
- Sunt prima care află ? - Tu ne-ai făcut cunoștință.
Julia ! Când ?
Vino încoace, Frank vrea să-ți spună chiar el.
Și mi-am zis, de ce să așteptăm ?
Îndată ce pot s-o trec pragul, mergem la Starea Civilă. Nu, iubito ?
Logodiți în noaptea Cometei de Crăciun... Ce romantic !
Uitați-vă la mine, porumbeilor !
O să-i găsesc o rochie albă, cum am văzut în Italia. Frumoasă ca un vis.
Frank mi-a povestit multe despre Italia. Părțile bune, mă rog.
Au biserici vechi de 100 de ani și străzi pietruite...
Au orașe ca niște cărți poștale, dar tot acasă e cel mai frumos.
Eu trebuie să mă întorc la treabă. Felicitări, mă bucur pentru voi !
Hanna ?
Nici nu m-am gândit... Eram așa fericiți
N-ai de ce să-ți ceri scuze. Trebuie să privim către viitor, nu ?
- Fericirea e-n viitor, nu în trecut. - Ești foarte curajoasă.
Nu sunt așa curajoasă. Doar mă bucur că voi sunteți fericiți.
Și suntem fericiți datorită ție.
Pardon ! Auzi, decorăm pomul. Vrei să vii și tu ?
Poate mai târziu, după vizita medicală.
Pui tu la loc cheia de la debara ? Am uitat s-o agăț în cui.
E în buzunarul de la vestă.
Mersi mult, am fugit !
- Lumea așteaptă decorațiile. - Ai grijă !
Ne vedem mai târziu ? Zi că vii ! Sărbătorim puțin și mergem la foișor.
"În stânga ei, văzu o căsuță de lemn văruită în albastru."
"Și ceva rozaliu era legat de clanța ușii ei închise."
"'Un buchet de trandafiri', spuse Zâna cea Bună".
"Și s-a gândit să se ducă să îi miroasă"
"dar când s-a apropiat..."
Nu vrei să-ți mai citesc ?
- Ești trist, Toby ? - Nu vreau să mă întorc la orfelinat.
Sigur nu știi ce apare în seara asta.
- Baștiul - Da? Ce?
- Cometa ! - Ai mare dreptate.
Cometa e un miracol ?
E o întrebare foarte bună.
Care e diferența dintre un miracol și ceva care se întâmplă pur și simplu,
cum e ploaia ? Ploaia e un miracol ?
Poate că orice e un miracol.
Ploaia, cometele, tu, eu... Depinde cum privești lucrurile.
Oamenii îi spun Cometa de Crăciun,
- ...dar nu așa se numește. - Serios ?
Este cometa De Vico. E numită după cel care a descoperit-o.
- Am citit într-o carte. Și știi ce ? - Ce ?
Următoarea dată o să apară abia peste 71 de ani.
- Și mai știi ceva ? - Ce ?
Știu un secret.
Mi-I spui și mie ?
Eu cred că cometele sunt miracole.
Te așteptăm cu toții. Toby, pot s-o împrumut puțin ?
Bine.
Nu uita de cometa din seara asta.
Soră Hanna ! Ți-ai uitat aparatul foto !
Auzi ? Nu-i așa că aveam dreptate ? Dr Axelrod are o voce superbă.
Parcă e cântăreț de operă. Ascultă !
Aia e Mary Grace. Mereu uită versurile. Haioasă foc.
¶ Ce veste minunată pentru noi
- Vreau să dau un telefon întâi. - Acum ?
Pentru Toby. Vreau să mă asigur că-l ia cineva acasă de Crăciun.
Sărăcuțul de el... Vin imediat, promit.
Nu uita, mergem toți la foișor.
¶ Împodobiți casele cu ramuri de ilice
E preferatul meu. Grăbește-te !
¶ E vremea să vă bucurați
- Regret, e un deranjament pe linie. - Mulțumesc oricum.
¶ Bucurați-vă, Domnul a venit!
¶ Lăsați Pământul să-și primească Împăratul
¶ Pregătiți-vă sufletul să-L primiți
¶ Iar cerul și natura să cânte Iar cerul și natura să cânte
¶ Iar cerul și natura să cânte !
Bietul de tine ! Ai înghețat ?
Săracul de tine !
Ia să vedem...
"Ruffin". Așa te cheamă ?
Te-ai pierdut ?
Ești departe de casă, nu ?
Și să vezi ce ton adoptă ! Un fel de Domnișoara Știe-Tot.
E doar o etapă. Și Tina făcea la fel...
Mă scuzați. Alo ? Aș vrea să dau un telefon.
Ruffin ! Mă scuzați, pot să dau un telefon ?
- Aveți o urgență ? - Nu, dar...
Dacă nu e o urgență, vă rog să vă așteptați rândul. Terminăm imediat.
Bine.
Știu, am încercat. Am încercat.
Uite ce ninge afară ! Probabil stăpânul tău e foarte îngrijorat.
Hai, vrei să mergi acasă ? Hai să te duc acasă.
Ruffin ? Doamne, Dumnezeule ! Hal, e Ruffin !
Bună!
Pe unde ai umblat? Mulțumesc mult. Vino încoace, Ruffin !
- Te rog, intră ! - Mulțumesc.
Ruffin !
Unde-ai fost ? Băiat rău ce ești !
- Câinele ăla e viața ei. - Țin la el mai mult decât credeam.
Nu-i așa, băiete ? Nu știu ce m-aș fi făcut
dacă nu-l aduceai d-ta acasă. Ești eroina noastră !
Eroii schimbă lumea. Eu am făcut ceva nesemnificativ.
Ne-ai salvat Crăciunul, asta pot să-ți spun.
Știi ce necăjiți eram dacă nu-l aveam pe Ruffin cu noi de Crăciun ?
Ea e Clara. Nici n-am putut să-i spun că Ruffin a dispărut.
Mă duc eu.
- Rămâi la noi peste noapte. - Nu, eu...
Ninge destul de tare.
Mulțumesc, dar stau aproape, pe strada Elm. Ar trebui să plec.
- Cum te putem răsplăti ? - Deja m-ați răsplătit.
- Crăciun fericit ! - Și ție la fel. Ai grijă de tine.
Bine, mulțumesc.
Vino încoace, Ruffin. Hai, Ruffin !
Fir-ar să fie...
Ce?
Așteaptă-mă și pe mine !
Domnișoară, sunteți bine ?
Nu înțe... Mașinile sunt...
- Mașinile ? - Nu... Ceva e în neregulă.
- Se simte bine ? - Nu știu.
Domnișoară, v-ați pierdut?
Nu, nu înțeleg...
Ce se întâmplă ? Trebuie să ajung acasă.
Alo ? E aici o doamnă care pare pierdută. Intersecția Centre cu Main.
- Nu știu ce se întâmplă. - Mulțumesc.
- Cu siguranță fotbalul. - Față de baseball? Nu-i adevărat.
- Crezi că știi tot despre mine ? - Da, te cunosc de-o viață.
Nu știi chiar totul despre mine.
- Bine, "Domnule Mister". Ba nu ești. - Așa crezi tu.
- Louise îmi spune tot ce vreau. - Împușcă-mă acum...
De ce ? De ce sunt partener cu prietena surioarei mele ?
Pentru că ai încredere în mine.
Domnișoară, țineți-vă mâinile acasă.
Și te fac să pari deștept.
Poți să fii mai puțin impertinentă când ești în uniformă ?
- Dispeceratul către 403. - Aici echipajul 403.
O femeie are nevoie de ajutor la intersecția Main cu Centre.
- Puteți verifica ? - Da, am plecat.
Eu...
Ruffin ?
Mă scuzați...
Ah... Îmi cer iertare.
Mă scuzați, domnișoară, sunteți...
Vă simțiți bine ?
Puteți să mă ajutați ?
DR JESSICA LIPSON MEDIC DE FAMILIE
Cât timp credeți că v-ați pierdut cunoștința ?
Nu știu. Am auzit...
Ca o explozie mare.
- A fost un tunet în timpul furtunii. - Ce furtună ?
Atât îmi amintesc.
Credeți că visez ? Păreți foarte reali, dar...
Nimic nu pare să fie cum trebuie.
- Cât timp ați stat în șopron ? - Doar peste noapte.
- Mașina mi-a rămas în zăpadă. - Semnele vitale sunt normale.
Am citit în Lumea Femeilor un articol despre vise,
cum că pot părea foarte reale, dar...
Urmăriți lumina cu ochii, vă rog.
- Ați găsit mașina ? - Nu, dle comisar-șef.
- Îmi spuneți și mie marca ? - Marca de la ce ?
Marca mașinii dv. Ce mașină conduceți ?
- Am o Hudson. - Ce ?
Mi-a cumpărat-o soțul înainte de război.
Nu văd semne de contuzie. Vede bine... Aveți dureri de cap ?
A luat cineva legătura cu soțul dv ?
Nu. Soțul meu a murit în război.
- Îmi pare rău. În Irak? - Poftim ?
Sau a fost în Afganistan ?
În Franța. A luptat la Malmedy.
Dnă Morse, ne puteți spune în ce dată suntem ?
Este... 16 decembrie. Nu, 17.
- Și în ce oraș suntem ? - În Central Falls, desigur.
- Cum se numește președintele ? - Harry S. Truman.
- Amnezie ? - Nu cred.
Știe cum o cheamă, unde e, în ce dată...
Da, dar ieri n-a fost nicio furtună. Poate e vreo escroacă.
Posibil. Adresa nu e-n regulă, mașina n-o găsim...
Ce marcă o fi și Hudsonul ăsta ? Și n-are acte.
- Cică le-a lăsat în șopron. - Da, ce să spun...
- Trebuie s-o ducem la secție. - De ce ?
Ca să ne dea informații.
- Avem de ales, asta sau 1701. - Adică internare cu forța ?
Stați așa, dle comisar-șef. Mi se pare cam dur.
Asta e procedura, Jake.
Lăsați-mă s-o duc la mine o zi sau două.
Să se calmeze, să se simtă în siguranță.
Încălcăm regulamentul și nu sunt sigur...
Încă n-am băgat-o în scripte.
Lăsați-mă s-o observ. Dacă e nebună, o duc la spital.
Dacă simt că e escroacă, o aduc la secție.
Dacă e o escroacă, o să te manipuleze constant.
Șefu', e aproape Crăciunul. Și îmi asum toată răspunderea.
Știu ferma asta !
Părinții mei stau în casa mare, eu am una dintre anexe.
Și sora mea s-a mutat înapoi aici cu fiica ei, temporar.
De aici ne cumpăram laptele. Familia Morgan are cele mai bune vaci, nu ?
De fapt, ferma asta a fost a familiei Smith.
Bunicii mei au cumpărat-o în anii '60 și au renovat-o.
Cum adică "în anii '60" ?
Cum adică "cum adică" ?
Ce an e acum ?
E 2016.
După cum te uiți la mine, nu mă crezi.
Păi...
Hai să mergem în casă.
Au dat mesaj acum 20 de minute, deci ajung acușica.
Chiar o lasă să stea aici ? Ar putea fi...
Au ajuns !
Oameni buni, ea este Hanna.
Bun venit, draga mea.
- Ai făcut bine că ai chemat poliția. - Aici e bine ?
Mai spre tine. Spun doar că e suspect.
- Aici ? - Puțin spre dreapta.
Pur și simplu, e suspect. O necunoscută în haine de epocă
apare brusc în Central Falls și spune că nu știe unde e ?
Nu mi s-a părut suspectă, mi s-a părut de treabă.
- Acum cum e ? - Mai în spate.
Oamenii care profită de alții întotdeauna par de treabă.
Știi câte furturi de identitate au avut loc anul trecut ? 15.000.000 !
Acum cum e ?
- Cred că e mai bine la geam. - Bine.
Îl știți pe tipul care vindea timeshare-uri ?
- Iar începem cu alea... - Mamă, ea nu vinde timeshare-uri.
Părea un tip foarte de treabă. Și era foarte arătos.
Nici într-un milion de ani nu te gândeai că e un escroc.
Iubito, de când ești așa suspicioasă ?
Nu sunt suspicioasă, e intuiție feminină.
Simt că aici se întâmplă ceva ciudat.
Bine.
Cred că ai putea fi un pic mai generoasă.
Mamă, sunt generoasă, dar...
Trebuie să recunoști că e ciudat. De unde a apărut?
Nu știm. Și o băgăm, pur și simplu, în casă ?
Dacă are amnezie, o să uite că ne-a cunoscut?
Gwenny, nu mai pune atâta zahăr.
Mie mi se pare sănătoasă. Hainele sunt un pic ciudate, dar...
Tată, nimeni nu nimerește în Central Falls fără să știe cum.
E de treabă și sigur există o explicație pentru ce s-a întâmplat.
Și n-a "nimerit" aici, mamă. E din oraș.
Atunci a mai văzut-o cineva ? A auzit cineva de ea ?
Oameni buni, încetați. Dacă intră și ne aude ?
Lăsați-o să se odihnească, să-și revină și o s-o cunoaștem.
N-ar trebui să fii mai sceptic ? Ești polițist.
Nu e rău să ai încredere în oameni.
Mă duc să văd ce face, dacă s-a trezit.
Și să fiți politicoși, e oaspetele nostru.
Mamă, au fost puse vreodată lumini de Crăciun pe foișor ? În piață ?
Luminițe de Crăciun pe foișor ? Nu, de ce întrebi ?
Nu-i nimic, mi-a spus Hanna ceva.
Hanna, te-ai trezit ?
Hanna ?
Jake ! Jake ! A dispărut !
Ce cauți...? "Planeta organică" ?
PLANETA ORGANICĂ
Te pot ajuta să găsești ceva ?
Pastă de dinți fără gluten ? Asta e sufrageria mea !
Unde sunt lucrurile mele ?
Poftim ?
Aici e bucătăria mea. Asta e casa mea, aici locuiesc !
Înțeleg...
Trebuie să dau un telefon.
- A plecat. Am încercat s-o țin... - Încotro ? Mulțumesc.
E periculoasă cumva ?
Ce s-a întâmplat cu spitalul ?
- Nu e niciun spital aici. - Aici trebuia să fie spitalul !
COOK - BIBLIOTECĂ PUBLICĂ
Hanna ?
Hai cu mine.
Îmi pare rău că nu ți-am spus că plec. N-am putut să dorm.
Toată noaptea m-am gândit că, dacă aș ajunge acasă,
totul ar reveni la normal cumva.
Dar nu mai știu ce s-a întâmplat cu casa mea.
Nici nu știu ce înseamnă "fără gluten".
Majoritatea nu știm.
Apoi m-am gândit la Dottie.
- Dacă merg la spital... - Ce spital ?
Azi e de serviciu. Și Dottie mi-ar explica tot
și, cumva, totul ar căpăta sens.
Dar Dottie nu mai e. Nimic nu mai există.
Nu știu ce se întâmplă cu mine. Nimic din toate astea nu e real.
Nu știu dacă visez, dacă-mi pierd mințile sau ce se întâmplă.
Cred că ți-e tare greu.
Și văd cum se uită lumea la mine, de parcă sunt nebună.
Sau, mai rău, mincinoasă.
Ai avut dreptate, ferma noastră a aparținut familiei Morgan.
Și era fermă de lapte în anii 1940.
Atunci mă crezi ?
Cred că vom afla ce s-a întâmplat.
Sunt foarte speriată.
O să fie bine. O să mă asigur că va fi bine, da ?
Bun.
- Bună. - Bună.
- Șeful e cam supărat. - Știu.
Trebuie s-o aduci la secție, Jake. O să ai probleme dacă dispare.
Nu dispare. Încerca doar să înțeleagă ce s-a întâmplat.
- Da ? Și care e povestea ei ? - N-are nicio "poveste". O cred.
Care va să zică a picat din cer din anul 1945 ?
Cred că ea crede chestia asta.
Ar fi cazul să afli ce se întâmplă sau o să pari la fel de nebun ca ea.
- Mersi buștean pentru încredere. - Ăsta e rostul meu.
- Ne vedem mâine. - Bine.
Hai să vedem cum e ăsta.
Îi vine perfect. Nu-i așa, Louise ?
Bun, grozav. Încearcă-le pe astea.
Și cizmele Ugg pe care le-am luat de pe eBay.
Ugg din Sunny Bay ?
Mamă, nu înțelege. Nu aveau Ugg în 1945.
Femeile nu purtau decât pantofi cu toc. Scrie aici.
Aha, super. Atunci o să-ți placă astea.
- Sunt papuci de casă ? - Vezi dacă îți vin astea.
Poți să le probezi acolo.
Mai e ceva ?
Minunat!
Uită-te la ea, unchiule Jake !
E ca un târg, dar pentru toată lumea.
Să zicem că te muți și nu vrei să-ți iei lucrurile. Le poți vinde aici.
Și găsești orice, de exemplu brățări.
O dată, am găsit o lingură din anul când s-a născut mama.
- Și e înăuntrul chestiei ăsteia ? - Nu, ăsta e doar un computer.
Un computer e ca o mașină.
Te poate duce oriunde fără să trebuiască să te ridici de pe scaun.
Gândește-te la...
Lasă. Hai să căutăm ceva. În ce an te-ai născut?
În 1912.
Doamne, Dumnezeule ! Mama avea un set de veselă exact așa.
Mai dă o dată în jos.
Uite pălăria aia ! Mi-am cumpărat una exact așa.
Așa scump se vinde acum ?
Se pare că a făcut o scenă la magazinul de produse bio.
Dacă trebuia să mănânc quinoa, făceam și eu.
Harv, vorbesc serios. A spus că acolo e casa ei.
Adică locuiește acolo.
Crede că locuiește la magazinul de produse bio ?
A fugit înainte să ajungă poliția.
L-am pus pe George s-o caute pe Google și știi ce a găsit ?
- Ce ? - Nimic.
Și eu m-am căutat și n-am găsit nimic și nu spun că sunt din...
1945. Spune că nu știe cum a ajuns aici.
Ce-a făcut, a călătorit în timp ?
Ar fi tare !
Iubito, nu spun că nu e neobișnuit, dar nu crezi că...
Nu sunt paranoică. 1940 pe naiba ! O să aflu eu ce se întâmplă.
- Știu că o să afli. - O să aflu.
- Mai facem niște cercetări. - Bine.
Nimic. Arhivele de la Circulație nu merg cu atâția ani în urmă.
N-are poză. Convenabil !
Atunci nu aveau poze pe permis. Până în anii '30, nu existau permise.
Te transformi în istoric, nu alta. Putea să și-l printeze oriunde.
Și hainele le putea lua de la second-hand.
- De ce ar face așa ceva ? - Nu știu, furt de identitate ?
Louise mi-a zis că s-a instalat confortabil la voi.
Poate n-are casă și vrea s-o primiți la voi.
- Sarah... - Tu să-mi spui !
N-a picat din 1945.
Lune Paris. "Lună pariziană".
Nu te mai juca cu probele !
Zic și eu.
Foarte bine. Exact așa.
Și rămâne pe căsuță ?
- Sigur? Dacă cade ? - N-o să cadă.
De unde știi ?
Eu și Dottie făceam câte una la fiecare Crăciun.
Dar a început războiul și zahărul a fost raționalizat.
Ce-i aia "raționalizat" ?
- Gwenny, pregătește-te de culcare. - Dar...
- "Dar" nimic. La culcare ! - Îmi citește Hanna ?
Va trebui s-o întrebi pe ea.
- Sigur, mi-ar plăcea mult. - Bine.
Ești sigură ? Nu e musai.
Nu, vreau să-i citesc. Doar că...
Întotdeauna m-am întrebat cum ar fi Crăciunul într-o familie mare.
- E un pic haotic. - Nu, e perfect.
"'E un miracol', i-a spus bătrâna lui Lily."
"Dar Lily s-a încruntat, pentru că nu credea în miracole."
"Afară, zăpada se așternea tăcut și singurul zgomot"
"era făcut de micile copite ale renilor nerăbdători."
Cred că e timpul de culcare.
Hanna, tu crezi în miracole ?
Nu știu.
Nu mai știu ce să cred.
Eu cred. Dl Cook spune că ar trebui să-ți păstrezi mintea deschisă.
Dl Cook e un om foarte deștept.
El organizează concursul științific.
Și a transformat o clădire veche în bibliotecă.
A plătit renovarea din banii lui. E foarte bogat.
Clădirea aia veche era spitalul meu. A fost construit înainte de război.
Și crede în călătoria în timp.
Serios ?
Dl Cook spune că dacă nu înțelegi ceva, nu înseamnă că nu se întâmplă.
Gwenny, e timpul să mergi la culcare.
Hai !
Parfumul "Lună pariziană"
Dragi astronomi amatori, pregătiți-vă căciulile și fularele !
Astăzi, cometa De Vico va apărea din nou după 71 de ani,
chiar înainte de Crăciun. Sunt Fred Damsky, la Radio Național.
Luăm un cadou pentru tatăl tău și apoi... George ?
- Grăbește-te, o să întârziem. - Stai, am un mesaj.
Telefonul ăla parcă e lipit de mâna ta.
Nu. N-am mai văzut-o până acum.
Probabil a venit să cumpere haine din 1940.
Mi-aș fi amintit de ea. Am multe chestii super din anii '40.
Nu interesează pe nimeni. Toată lumea vrea din '80.
- Louise, ți-am spus că ești rea. - Sunt grijulie, mamă, atâta tot.
Ești suspicioasă. Ar trebui s-o sprijini. E Crăciunul, totuși.
Mamă, uite !
Foarte frumos !
Harv, n-o să-ți vină să crezi ce văd.
Credeam că sunt paranoică, dar cred că știu ce se întâmplă.
Asta e una din chestiile mele preferate la perioada respectivă.
Mamă, vino încoace să vezi !
E un foișor. Exact cum a spus Hanna că era !
- Uite ce frumos e ! - Ce luminițe frumoase !
- Ce s-a întâmplat ? - Lumea transmitea tradițiile astea.
Pe copiii din ziua de azi parcă nu-i mai interesează așa mult.
Da, exact așa e. Adică era.
Toată lumea vine la el, toți vecinii.
Cântăm colinde, bem ciocolată caldă și râdem împreună.
Pot să cânt și eu colinde ?
Copiii nu mai merg la colindat?
Păi cred că nu. Nu știu, n-am fost niciodată.
Mami, putem să mergem la colindat?
Bine. De fapt, am o idee și mai bună.
Și mi-a venit ideea, dacă sunt toți complici ?
- O conspirație ? - Doar nu crezi că e o coincidență.
O străină pică din cer în oraș în costum de epocă
și, în loc s-o aresteze sau s-o interogheze,
toată familia polițistului e-n magazin și cumpără aceleași haine.
Serios ? De ce ar face așa ceva ?
Exact ! Treaba asta e tot mai ciudată.
- Nu credeam că e cineva acasă. - Sunt doar eu.
Te simți bine ?
E cam ciudat.
Foarte ciudat.
Uneori, mă uit în jur la toate astea,
la pom și la familia voastră mare, și mă umplu de bucurie.
Nu e nimic rău în asta.
Dar după aia mă simt vinovată că mă bucur. Adică...
- Nu mă pricep să explic. - Nu-i nimic.
Eu n-am avut un Crăciun ca ăsta. Nu era așa când...
Adică unde eram. Și războiul a schimbat tot.
Dar nici înainte de război nu am avut familie mare.
Îl aveam pe soțul meu, Chet.
Eram prieteni din copilărie și știam că ne vom căsători.
Și ne-am căsătorit, chiar înainte de război.
Și după aia, Chet a plecat.
Și acum...
- ...totul a dispărut. - Nu chiar totul.
Ne ai pe noi, și ai Crăciunul ăsta.
Uite... Ăsta e printre preferatele mele.
- Ce e ? - Ăsta ?
E un... Li se spunea "albume".
Știi să dansezi ?
Îmi trezește amintiri...
E foarte ciudat. Nu știu dacă o să mă pot obișnui vreodată.
O să te ajut eu. Poți avea încredere în mine.
Bună !
Mamă, era ceva nevinovat. Încercam s-o consolez pe Hanna.
Nu-mi spune mie. Spune-i lui Sarah.
- Ce să-i spun lui Sarah ? - Jakey, vezi cum se uită la tine.
Sarah ? Mamă, nu vorbi aiurea.
- Ce zici ? - O să fie perfect !
- Fetelor, ce puneți la cale ? - A fost ideea lui Louise.
Hanna ne-a inspirat. Mâine mergem și cântăm colinde ca pe vremuri.
Îmbrăcați așa ?
Ai zis că vrei s-o faci să se simtă bine, nu ?
Și invit-o pe Sarah. Spune-i că-ți pare rău.
Pentru ce să-mi pară rău ?
Ești un tăntălău. Ai văzut cum s-a uitat la tine.
Ce e ăsta, vreun limbaj feminin secret pe care eu nu-l înțeleg ?
Îmi place mult zăpada. Ție-ți place ?
Ar fi frumos să avem un Crăciun cu zăpadă.
Tu ce zici ?
Vrei să fie zăpadă ?
Lumea bârfește.
Ce?
Știi ce.
Dacă știam, nu întrebam. Despre ce bârfește ?
Despre ea. Dacă oftezi, nu înseamnă că negi.
Ce să neg ?
Lumea se întreabă cine e străina asta și noi ar trebui să "investigăm".
Dar unuia din noi i s-au aprins călcâiele după ea.
Ba nu mi s-au aprins !
Tu mă vezi doar ca pe amica surorii tale, dar nu m-am născut ieri.
- Sarah, fii serioasă... - Am văzut cu ochii mei.
Ce să le spun oamenilor îngrijorați ? "Dansul e tehnică de interogatoriu" ?
Nu dansam.
Adică dansam cu ea.
Încercam s-o fac să se simtă în largul ei, atâta tot.
Evident. Meriți o promovare pentru chestia asta.
- Termină ! - Ce să termin ?
Cu ghilimelele în aer.
- E vinovată ? Escroacă ? - Nu.
- Scrântită la cap ? - Nu.
- Atunci ce e cu ea ? - Nu știu.
Poate ar trebui să mai dansezi cu ea.
Ești tare impertinentă, știai ? Deci vii în seara asta ?
La colindat ?
Adunăm informații despre suspectă ?
Sarah... Vino și gata ! Mama vrea să vii, vino pentru ea.
Dă-mi cartofii tăi și mă gândesc.
Dificilă decizie... Bine.
¶ Cântând Ție, Doamne, voioși Nu pare viața grea
¶ Căci de Crăciun, cum știm S-a născut Iisus, Mesia,
¶ Să-l mântuie pe om Din rătăcirea lui cea rea
¶ O, veste minunată Plăcută pentru noi
¶ O, veste minunată pentru noi
¶ Se aștern pe drum
¶ Totul este alb cu sclipiri de-argint
¶ Și pe drum colindătorii se aud cântând
¶ Clopoței, clopoței, veseli sună iar
¶ O zăpadă ca-n povești am primit în dar
¶ Clopoței, clopoței, sună ne-ncetat
¶ Și vestesc că în curând vine Moșul drag
Bună ! Ce se întâmplă ?
Am fost aici. În noaptea cu furtuna.
Le-am adus câinele înapoi. Îl chema Ruffin.
CĂSUȚELE "RUFFIN" CÂINI UTILITARI
E altfel. Gardul ăsta nu era. Dar e aceeași casă.
Ai adus un câine aici?
Se pierduse și a ajuns acasă la mine.
Am încercat să-i sun pe stăpâni, dar vorbea cuplajul și n-am putut.
- Cuplajul ? - Așa că l-am adus aici.
Au fost foarte drăguți. M-au invitat să rămân peste noapte, era viscol.
Și dacă stăteam, nu...
N-aș fi intrat cu mașina în zăpadă și azi aș fi acolo unde mi-e locul.
- Mergem în piață, haideți ! - Hai, vino.
¶ Veniți Lui să ne-nchinăm
¶ Veniți Lui să ne închinăm
¶ Veniți Lui să ne-nchinăm
¶ Mântuitorului Hristos
- Ce frumos e ! - Da, așa e.
- Ne-ai făcut fericiți azi. - Eu ? Eu n-am făcut nimic.
Ne-ai inspirat. Pe toți.
Păcat că nu se mai pun luminițe de Crăciun pe foișor.
Era așa frumos ! Toată piața se lumina de la el.
Ăla e monumentul eroilor căzuți.
- Soldații care au murit în război. - Da, știu.
Hanna, ce e ?
Numele lui Chet...
Chet a murit în război, dar numele lui nu apare aici.
Unde-ai fost ?
Toată seara ți-am trimis mesaje !
Am avut telefonul închis.
Ești tot timpul pe telefonul ăla ! Unde-ai fost ?
- Nicăieri. - Fiule, și "nicăieri" e undeva.
- Ce e ăla de la gâtul tău ? - Hanna mi l-a dat.
- E vechi, din anii '40 sau așa ceva. - Hanna ?
Mamă, nu e mare lucru. Am fost la colindat
Ai fost la colindat ? Harv, spune ceva !
Ne-am distrat, ce mare chestie ?
Ce vrei să spun ? Au colindat, nu e nimic rău.
- Când s-a apucat el de cântat? - Mamă !
- Nu. Nu. - Iubito!
Mă duc să pun câteva întrebări. Paza bună trece primejdia rea.
Fiule... La colindat?
Fii serios. Nu mă păcălești.
- Vreau să spun că e dubioasă ! - Stați așa.
Afirmațiile nebunești, hainele ciudate, hipnoza în masă...
- Nu e nicio hipnoză în masă. - Serios ?
- Pot să vă explic dacă... - Și acum ați plecat la colindat.
De când a venit, totul în oraș e cu susul în jos.
- Trebuia să investighezi, dar stă... - Doamnă Jones !
Ai primit-o în casă la tine. Îmi fac griji !
Dnă Jones, vă asigur că poliția din Central Falls
are situația totalmente sub control.
Vă luăm observațiile foarte în serios.
- Nu-i așa ? - Absolut.
Și examinăm toate pistele posibile.
E târziu. Când vom fi pregătiți să declarăm ceva, dv vă spunem întâi.
Mergeți acasă, dnă Jones. Ne ocupăm noi.
Trebuie să facem ceva, Jake. E datoria noastră cetățenească.
E meseria noastră. În fiecare zi se mai întâmplă ceva ciudat.
- Cică soțul ei a murit în război... - Ce e așa ciudat la asta ?
Dar numele lui nu apare pe monument. Asta e ciudat.
Vrei să spui că minte legat de casă și de câine ?
Firma e numită după câinele pe care l-a găsit. Cum ?
A văzut firma și a inventat o poveste despre un câine pe nume Ruffin.
Escrocii sunt spontani.
Hainele le putea găsi la second-hand. Și permisul îl putea printa undeva.
Cum de mai ai îndoieli ?
"Lună pariziană". A fost scos pe piață în 1928.
În anii '40, era un parfum foarte popular.
Foarte bine. Și ce dacă ?
Nu se mai face din anii '60. Și nu se mai găsește pe nicăieri.
- N-avea de unde să-l ia. - Poate l-a găsit pe eBay.
L-am dat la laborator, să-l testeze.
Încă nu a oxidat. E pe bune, Sarah.
Apropo, impresionant fluierat !
Cine te-a învățat să fluieri așa ?
Tu. În clasa a treia.
Hai înăuntru.
Nu știu cum am ajuns aici și nici cum o să mă întorc acasă.
E la fel de ciudat pentru mine cum e și pentru voi.
Dar ați fost tare drăguți cu mine.
Tare drăguți !
Săptămâna trecută, când eram...
...când eram în timpul meu, i-am spus lui Dottie,
în fața cinematografului, că nimic nu se rezolvă dacă bolborosești.
Nu ajută pe nimeni dacă vorbești fără rost.
Și pentru că nu știu dacă o să mă întorc vreodată acasă,
o să fac tot ce pot ca să trăiesc frumos aici.
O să încerc să fiu fericită, o să mă fac utilă
și n-o să-mi mai doresc ca lucrurile să fie altfel.
Cred că am găsit o soluție pentru luminițele de Crăciun din oraș.
N-o să schimbe lumea, dar e ceva.
Ce facem în continuare ?
Invit-o pe dna Jones s-o cunoască pe Hanna. Să vedem ce surpriză are.
Poate nu ne mai freacă la cap.
Nu ți-ar strica un pic mai mult tact.
Bine, vin imediat.
Harv, mă duc la bibliotecă !
Unul din birourile asistentelor era acolo.
Cred. Totul arată diferit.
Secția de adulți era la etaj.
Și secția mea favorită, Pediatria, era acolo, în colțul ăla.
Era o ușă acolo, care dădea spre scara din spate.
Sau poate era aici...
E o ușă aici.
Aia duce la magazie, la subsol.
- Haideți, e pe aici. - Ești sigură ?
Nu-mi vine să cred că nu știam !
Uite câte decorațiuni !
Întotdeauna m-am întrebat ce e în dulapul ăla.
Mă bucur că te revăd.
- Vă cunosc de undeva ? - E domnul Cook,
de care ți-am povestit, care a transformat clădirea în bibliotecă.
Atunci poate credeți că-mi bag nasul unde nu trebuie. Stați să vă explic.
Aș vrea să vă arăt ceva. Nu durează mult.
Cărțile, după cum vedeți, sunt pasiunea mea.
De-aia am salvat vechiul spital. Municipalitatea voia să-l dărâme.
- Îți vine să crezi ? - Să-l dărâme ?
Cărțile m-au salvat de singurătate când eram tânăr.
Sunt orfan de război.
Uneori, și cele mai mici lucruri schimbă o viață.
Mie, lectura mi-a schimbat viața.
Căței incorigibili ce sunteți ! Vă iubesc la nebunie.
Cumva, asistentul meu reușește să nu verse nicio picătură pe ei.
- Doriți un ceai ? - Mulțumim.
Să-ți spun drept, am auzit poveștile despre dumneata, călătoarea în timp.
Și voiați să vedeți despre cine vorbește tot orașul.
E adevărat, dar...
De fapt, voiam să văd ce mai faci.
Vorbiți serios, adică mă credeți ?
Nu numai că te cred.
Am ceva care ți-a aparținut, demult.
Aparatul meu foto ! De unde-l aveți ?
Soră Hanna...
Eu sunt Toby.
Toby !
Îi citeam când era mic.
Ți s-a vindecat brațul.
Ia uite...
Ce tânără ești...
Terminați ! Ralph, Rex, încetați amândoi !
Sora mea are firma. A devenit o afacere de familie.
Datorită ție.
- Mie ? - Da.
Mai știi când ai dus câinele acasă și stăpâna a fost așa recunoscătoare,
încât a venit la spital să-ți mulțumească ?
Nu știu, eram aici deja.
Cineva i-a spus că dacă vrea să se revanșeze, să-mi citească mie.
Probabil Julia sau Dottie.
Da. Pentru că eram băiatul d-tale favorit, din tot spitalul.
Așa era.
Și i-a mai spus că sperai să nu-mi petrec Crăciunul singur.
Cu siguranță a fost Dottie.
Da... Așa că m-a luat acasă.
Minunat!
Da, îmi amintesc, aveau un copilaș.
Pe Clara, sora mea.
- Sora ta ? - M-au adoptat.
Sue, mama mea adoptivă, a înțeles ce important a fost Ruffin,
așa că a deschis o afacere.
De-aia văd retrieveri aurii peste tot !
Da, sunt câini utilitari. Au ajutat mulți oameni în decursul vremii.
Ăștia doi sunt prea nebunatici ca să fie câini utilitari,
așa că i-am luat eu.
Fir-ar, mi s-a terminat filmul !
- "Filmul"... - Ce e ?
Aproape nimeni nu mai folosește film. Totul e digital acum.
- Totul e cum ? - Nu-i nimic.
Știu pe cineva care ți-l poate developa.
Și Dottie ? Cum a fost viața ei ?
Dottie trăiește încă. Vrei s-o vezi ?
Da ! Da, te rog. Dottie e aici ?
Da, e în oraș.
Am auzit că a fost mare figură.
Așa era Dottie !
Dar de când lucrez eu aici... Nu prea vorbește.
Nu prea știu ce își mai amintește și ce nu.
Bună, Dottie.
A venit sora Hanna să te vadă.
Sora Hanna.
Dottie, ce bine arăți !
- Mă aude ? - Nu prea mai reacționează.
Dottie, sunt eu, Hanna.
Dottie ?
Da, eu sunt!
Încearcă să-mi spună ceva.
Ce ? Ce "comenta" ?
Hanna, ar trebui să vezi asta.
Când am adus-o aici, e singurul obiect personal pe care l-a luat.
- Probabil ține la ea foarte mult. - Îi e adresată lui Dottie.
De la mine ? "Draga mea Dottie, în sfârșit ne-am stabilit în oraș."
"Adresa e mai jos. Nu pot să-ți scriu mai multe, e o arșiță înnebunitoare."
- N-are sens, n-am stat în alt oraș. - Citește în continuare.
"P.S. Am ajuns la timp ca să ne sărbătorim a treia aniversare."
"Cu drag, Hanna."
E datată 16 august 1948.
E aniversarea căsătoriei noastre.
Chet s-a întors acasă !
Spuneau că a dispărut în misiune, dar s-a întors !
De-aia nu era numele lui pe monument. Chet n-a murit !
Hanna, înseamnă că și tu te vei întoarce acasă.
- Dar cum ? - N-a spus "comenta".
A spus "cometa".
Cometa De Vico !
E cometa de care vorbește toată lumea.
Și tu ai spus că lumea îi spune "Cometa de Crăciun",
dar că nu așa se numește de fapt. Mai știi ? Era săptămâna trecută.
Săptămâna trecută pentru d-ta, pentru mine au trecut 70 de ani.
Mă rog, 71, ca să numărăm exact.
Uite, aici.
"Cometa De Vico are o perioadă orbitală de 71 de ani."
"A fost descoperită de Francesco de Vico în 1874, pe 22 decembrie."
- Astăzi. - Da.
Ce înseamnă asta ?
O să încerc să explic.
Ultima zi când am stat în spital, le-am auzit pe asistente vorbind.
Dottie era șocată.
Îți găsiseră mașina în zăpadă, dar tu dispăruseși.
Cineva a pomenit de cometa din seara precedentă.
Eu eram copil, aveam o imaginație vie
și credeam în magia miracolelor.
Da, te întrebai dacă cometa era un miracol.
Gândește-te. O cometă care apare o dată la șapte decenii ?
De Crăciun ? În noaptea când ai dispărut ? Și acum ești aici.
Dar de ce ? De ce eu ?
Ca să-ți arate... Să ne arate tuturor.
Ce să ne arate ?
Asta ! Cățeii.
Casa asta. Prezența ta aici. Eu. Jake.
Nu vezi ce ai realizat, Hanna ? Și nici nu ți-ai dat seama.
"Și cea mai mică piatră face unde în apă."
Așa mi-a spus Dottie. Mă simțeam pierdută, fără niciun rost.
Dar ai rost.
Ploaia, cometa, Crăciunul ? Crezi în miracole ?
- Cred că da. - Atunci să crezi că în seara asta,
Cometa de Crăciun o să te ducă înapoi acasă.
Trebuie să mă întorc exact unde eram.
Să mă schimb în hainele de dinainte... Mă tem să nu uit ceva.
O să-mi fie tare dor de voi.
Nu știu ce o să se întâmple. O să meargă ? O să mă întorc ?
Nu știu, dar voi încerca.
Pentru că nu asta e viața mea. Locul meu nu e aici.
Deci Cometa de Crăciun o duce acasă ?
E ceva magic în chestia asta !
Mie mi se pare cam... Dar ce știu eu ?
Mergem să vedem cometa ?
- Te rog, mami. Te rog ! - Gata, ajunge.
- Te rog ! - Bine.
Poftim.
Dacă nu merge ?
- Ai spus că crezi în miracole. - Cred, dar...
Dl Cook a zis că trebuie să crezi în ceva dacă vrei să se împlinească.
Sigur că da. Are dreptate. Altfel...
Nu există niciun "altfel".
O să meargă.
Pentru că e un miracol de Crăciun.
Ești gata ?
Nu mă obligați să-mi iau adio !
- Stai, Hanna. - Nu spune nimic!
Nu plângeam când am plecat.
Mi-am cunoscut soțul la 6 ani.
Mă trăgea de codițe.
Și eu credeam că e o pacoste.
Am fost ultima care și-a dat seama că e dragostea vieții mele...
La fel ca tine și Sarah.
Sarah ?
Tu ce-i făceai, o trăgeai de codițe ?
Sau îi ascundeai cărțile ?
Îi îndesam zăpadă în geacă.
Ea îmi făcea mie și mai rău. Și acum e cam impertinentă.
Și nu știi ce te-ai face fără ea.
Încă nu ți-ai dat seama, dar o să-ți dai.
Vă uitați unul la altul la fel cum ne uitam eu și Chet.
E timpul.
Știu.
Chet e un mare norocos.
Și Sarah e o mare norocoasă.
Hanna...
Dacă funcționează și reușești să te întorci...
Crezi că o să-ți amintești toate astea ?
Nu știu.
Cine poate prezice un miracol ?
Bună, fetița mea !
Hai, că vă fac eu poză.
Ce zici ? O lumânărică de Crăciun pentru iubita mea ? Bine, bine.
- Bună, mamă. - Când apare ? Mi-am scrântit gâtul.
Mai durează, draga mea. Întâi o să aprindem luminițele din foișor.
Ce e?
Era și timpul !
Ți-ai pierdut mințile ?
Nu. Cred că mi le-am găsit.
Hai !
- Bună ! - Bună.
În regulă, oameni buni, să le aprindem !
- Zece, nouă, opt, șapte, șase... - Arată minunat.
Cinci, patru, trei, doi, unu !
E superb !
Hai, ține-o !
¶ Noapte de vis
¶ Timp preasfânt
¶ Păstorași
¶ Vin cântând
¶ Îngerii cânt'
¶ Aleluia
¶ Domnul e pe Pământ
Priviți !
A venit!
- Mi-e frică, mami ! - Să nu-ți fie.
Hanna ?
A venit!
S-a întors acasă.
S-a dus acasă !
Da!
Ce Dumnezeu...
Încă ceva.
Pozele făcute cu aparatul lui Hanna.
Ia uite ce băiețel frumos !
Eu sunt. Da, eu sunt ăla.
- Steaua pe care am pus-o pe foișor ! - Ca să vezi...
Mamă, ia uite.
Sunt bunicul și bunica.
Da, ei sunt!
Măi să fie...
Știam că s-au cunoscut la spital, după război. Mama era asistentă.
Hanna le-a făcut cunoștință. S-a gândit că ar fi un gest frumos.
A fost.
Dacă nu făcea lucrul ăsta, mic așa cum e...
Niciunul din noi nu existam.
Uite, scumpo, străbunica și străbunicul tău.
Tare !
Da, e tare.
Nu vrei mai bine să te ajute soțul tău ?
Traducerea: Raluca Dimitriu www.sdimedia.com
Extras & corectat subtitluri: *** paminotu ***